Потерта макітра, старий макогін,
Неначе минулого чується дзвін,
Немовби говорять мені – не забудь,
Та вірним нащадком для пращурів будь!!!

У нашій родині традиція є,
Що кожному сил у житті надає,
Ці речі не з глини, з любові й добра,
Щоб наша родина з майбутнім була!!!

Колись макогоном цим м'яв прадід мак,
Старався, пітнів, не робив абияк,
Прабабця моя випікала коржі,
З молитвою Богу, з любов'ю в душі.

А потім всі їли смачні шулики,
Традицію цю збережем на віки,
Бабуся тепер з дідусем їх готує,
Бо батьківські звичаї гідно шанує!

Я теж у село на це свято приїду,
До рідних і любих бабусі і діда,
І разом із дідом візьму макогін,
Та м'ятиму мак, щоб лунав гучно дзвін!

Бабуся пектиме смачненькі коржі
З любов'ю у серці, з тремтінням в душі!!!
Нарешті до столу сідає сім'я,
Й молитву до Бога разом промовля!