Леся Мовчун
(1969 – )

Українська письменниця, мовознавець, доктор філологічних наук Леся (Лариса) Вікторівна Мовчун народилась 26 серпня 1969 року в Києві в родині педагога, грінченкознавця Антоніни Іванівни Мовчун і філолога, байкаря Віктора Максимовича Мовчуна. Член НСПУ (з 1998).
Дитинство Лесі минало в Києві, а світ народного слова майбутня письменниця відкрила завдяки щорічним відвідинам мальовничого села Вербка, що на Вінниччині. Писати вірші Леся почала ще в дошкільному віці. У 1987 році вона закінчила Київську середню школу № 212 і вступила на філологічний факультет Київського державного педагогічного інституту ім. О. М. Горького (нині Український державний університет імені Михайла Драгоманова), який закінчила у 1992 році, отримавши диплом із відзнакою.
У студентські роки Леся Мовчун відкрила в собі здібності до наук, що зрештою привело її до аспірантури при Інституті української мови НАН України. У 2000 році вона успішно захистила дисертацію на здобуття наукового ступеня кандидата філологічних наук (тема дослідження «Регулярні фонетичні варіанти слів в українській літературній мові (кінець XVIII – перша третина ХХ ст.)». 
Після отримання наукового звання Мовчун продовжила досліджувати проблематику української філології і лінгвістики. У 2012-2015 роках вона навчалася в докторантурі цього ж Інституту, а у 2021 році захистила дисертацію на здобуття наукового ступеня доктора філологічних наук (тема дослідження «Лінгвістична теорія і практика української римології»).
Як філологиня Леся Мовчун концентрується на лексикології, лексикографії, римології, римографії, стилістиці, культурі мови, етнолінгвістиці. Також вона займалася редакторською роботою і виконувала функції співукладачки фундаментальної академічної праці «Словник української мови. Додатковий том. Кн. 1, 2» (Київ, 2017), співукладачкою словника «Український лексикон кінця XVIII – початку ХХІ ст.» (Київ, 2017). Завдячуючи науковиці, українська школа отримала декілька словників.
Ще однією професійною іпостассю Лесі Мовчун стала редакторська практика. Упродовж 2007-2008 років вона працювала заступником головного редактора журналу «Пригоди», а з 2020 року – головним редактором журналу для дітей «Крилаті».
Як популяризаторка української мови та культури українського слова Леся Мовчун друкувалася у журналі «Барвінок», де вела рубрику «Наш скарб – рідна мова» (2000‑2019). Ще однією сферою творчої реалізації філологині стало радіо. У цьому просторі вона проявила себе як авторка і ведуча пізнавальних програм: «Цікаве мовознавство» (Національна радіокомпанія України, 1 канал, 2004-2008); «Загадки мови» (Національна радіокомпанія України, 1 канал, 2011-2015); «Как это будет по-украински?» (Всесвітня служба радіомовлення України, 2015-2016).
Нагороди і відзнаки Лесі Мовчун
Лауреат літературної премії імені Платона Воронька (2019);
Лауреат Корнійчуковської премії (2019);
Лауреат премії «Благовіст» (2021);
Лауреат премії Воляників-Швабінських фундації Українського вільного університету (2021).

Літературна діяльність
На літературному поприщі Леся Мовчун дебютувала у 1991 році добіркою віршів «Вклонись, людино, знов воскреслій правді» в журналі «Українська мова та література в школі» (№ 5, за 1991р.).
Нині вона відома як авторка прозових, поетичних, драматургічних творів для дітей, а також лірики. ЇЇ творчість для дітей відзначається жанровим і тематичним розмаїттям: оповідання, казки, повісті, п'єси, вірші. Авторка звертається до форм скоромовок і безконечників, охоче використовує гру слів і звуків. У легкій, а подекуди вибагливій формі ці твори виховують мовне чуття читачів. Парадоксальні сюжети розвивають фантазію та змушують замислитися над одвічними проблемами добра і зла. Творчість Лесі Мовчун демонструє можливість успішної трансформації глибокого змісту у зрозумілі дитині категорії. «Найголовніше завдання дитячого письменника – показати маленькі і великі дива у звичайних предметах і явищах», – констатує вона.
Багато уваги у своїй творчості Леся Мовчун приділяла співпраці з журналами для дітей: «Однокласник», «Барвінок», «Соняшник», «Малятко», «Перець», «Пізнайко», «Стежка», «Крилаті», «Джміль», «Мамине сонечко», «Пригоди» тощо. 
Упродовж багатьох років вона друкувалася і в інших друкованих виданнях: альманахах, антологіях, збірках: «Боян» (1993), «Самоцвіти» (1996), «Радосинь» (2004, 2012, 2015), «Сонячна Мальвія» (2005, 2007), «Смійся та грай — світ пізнавай» (2000), «Добра наука» (2012), «Язик до Києва доведе, або Цікаві ролі театру в школі» (2013) та багато інших. 
Сьогодні Леся Мовчун – знана науковиця і письменниця. Вона активно творить у царині дитячої літератури – пише прозу, поезію. ЇЇ оповідання, казки, повісті, вірші, п’єси користуються попитом у дитячої аудиторії. Поетичне слово для дітей – мелодійне, живе, зрозуміле, образне. Письменниця має свій поетичний стиль який базується на вмілому використанні гри слів та звуків, знанні дитячої психології. Такий підхід допомагає їй доходити до свідомості й підсвідомості свого читача, що суттєво впливає на виховання його мовної культури.
Дещо нелогічні чи парадоксальні сюжети впливають на розвиток фантазії та активізують інтелектуальну діяльність дитини.
Відомий український письменник Д. Білоус так говорив про Лесю Мовчун: «Вона, кандидатка філологічних наук, уміє розмовляти з юними друзями вільно й невимушено».
У 1988 року Леся Мовчун вступила до лав Національної спілки письменників України.
Пропонуємо найвідоміші книжки, які мають резонанс у читацькому середовищі.
«Космічні пухнастики вчать українську».
Одним із найвідоміших прикладних творів Лесі Мовчун є книжка «Космічні пухнастики вчать українську», що побачила світ 2023 року у Видавництві Старого Лева.
У ній так захопливо розповідається про мову, що діти неодмінно захочуть дочитати книжку до кінця! Мовні явища – абстрактні, тож дорослим буває непросто пояснити малечі, у чому відмінність між звуком і літерою, що таке значення слова, як відрізнити головні члени речення від другорядних, або навіщо нам відмінки.
У центрі сюжету – четверо космічних пухнастиків: лисиця Ліза, ведмідь Вадим, кролик Кость і сова Софія. Вони прибувають на Землю, щоб вивчити українську мову. У своїх пригодах вони зустрічають цікавих людей і тварин, які допомагають їм краще зрозуміти мову та культуру України.
Книжка написана у формі коротких повчальних історій. Авторка використала різні мовні прийоми, щоб зробити навчання мови цікавим і пізнавальним. Наприклад, у книжці є вірші, загадки, пісні та навіть рецепти українських страв.
Завдяки цій книжці, написаній у формі коротких пригодницьких історій про кумедних друзів-інопланетян, батьки зуміють дохідливо розтлумачити дітям складні мовні поняття, а вчителі зможуть образно й цікаво пояснити учням програмні теми.
Уривок:
У нас на планеті одні пухнастики стають кометами чи зірками, а інші можуть перетворитися на чорні діри. Але останніми майже ніхто не хоче ставати!
«Панда любить мандрувати» 
Однією з найвідоміших дитячих книжок Лесі Мовчун є книжка «Панда любить мандрувати», яка стала лауреатом премії «Благовіст-2021».
Мандруючи разом з Пандою сторінками поетичної збірки Лесі Мовчун, діти заприятелюють з її героями – їжачками, слониками, білими ведмедями, равликами і песиком-вихвалякою, яких з любов'ю намалювала ілюстраторка Наталія Олійник. Кожен вірш у книзі – це ще й чудова мовна гра: тут є і скоромовки, і лічилки, і віршики-безконечники, завдяки яким можна розвивати мовлення дитини і тренувати її пам'ять. «Панда любить мандрувати» – незамінна книжечка для веселого сімейного читання.
Уривок
Панда любить мандрувати,
Та не вміє рахувати.
Від учора у трамваї
Знов по колу роз'їжджає.
Лоба тре і чуха спинку:
То ж яка моя зупинка?
Перша, друга, третя, сьома?
Рахувати вчись удома!
«Рожевий записник детектива Стасика»
Книжка – лауреат премії ім. Платона Воронька (2019) і переможець конкурсу «Напишіть про мене книжку» у номінації «Добрі казки» (2018). 
Малюк Стасик випадково знайшов у пісочниці ґудзичок, що виявився іншопланетним прискорювачем розвитку. І наш герой, навіть не встигнувши поміняти памперса, подорослішав так блискавично, що просто з пісочниці пішов до кіоску, купив собі рожевий записник і став славетним детективом!
Кожна частина книги – окрема справа Стасика. Часто детективи призначені щонайменше для читачів-підлітків, оскільки молодшій дитині може бути важко простежити причини і наслідки між подіями твору. Але цю книгу можна давати читачам молодшого шкільного і навіть старшого дошкільного віку, адже подробиці злочинів та умовиводи Стасика пояснюються, і вони будуть зрозумілими для дітей (однак є в історіях і несподівані та кумедні пояснення). Ці історії сповнені милого дитячого гумору (наприклад, щодо подарунків за гарну поведінку або виявлення ваги куховарки, або «шльопанізації» як методу виховання). Книжка невеликого формату, чудового і зручного, аби прихопити її в подорож. І вона здатна зацікавити маленьких читачів детективами і, загалом, підняти настрій.
Уривки
•	Грізні дядьки зазвичай не помічають таких дрібниць, як нестача кількох крупинок у каші. А Малюк Стасик помітив.
•	Пришелепуватий злодій, здавалося, хотів залякати родину. Під час наступної вилазки він відрізав клаптик штори. Зате наступної ночі його, мабуть, замучило сумління, бо він прибрав на кухні: вимив посуд і виніс сміття.