|
Огляди та опитування
|
Як загальновідома прикра реалія сьогодення: книговидавнича сфера Рівненщини переживає нині не найкращі часи. Місцеве книговидання щонайперше залежне від державного фінансування. Однак, рік за роком бюджетні видатки на книжкові новинки скорочуються, відтак і кількісно-якісне видання книг зменшується. Зокрема, у обласному бюджеті 2012 року на видавництво книг було закладено всього лишень 175 тисяч грн. Відтак, експертна «рада рецензентів» з письменників, краєзнавців, музикантів, художників та науковців, опрацювавши 35 заяв від різних авторів, на окремому засіданні винесла 17 рукописних позицій на видання. Прикро, що у загальному списку затверджено лишень одну книжку для дітей та упущено рукопис книжечки «Ходи до нас, котику» знаної рівненської авторки Неоніли Диб’як.
Що ж до позитиву: нещодавно фінансована державою книжка-ластівочка, чи то пак «Бекана ворона»12 полетіла у широкий світ. Автор барвистої книжечки – лауреат Рівненської обласної премії імені Бориса Тена, Тувинської республіканської премії у галузі літератури й мистецтва, премії стипендії США (штат Нью-Джерсі) Микола Пшеничний – гаразд знаний на Україні. Його перу належить низка поетичних, краєзнавчих та дослідницьких творів. І от осмислення безжурності дитинства через призму відкриття у собі великої таїни життя. У легких віршиках – яскрава образність та сюжетність:
|
|
|
Сяєво жар-птиці: Антологія літератури для дітей та юнацтва Придніпров'я (1883-2012рр.). – Дніпропетровськ: ПП «Ліра ЛТД», 2012. – 580 с.
До Антології увійшли поетичні та прозові твори письменників міста Катеринослава – Січеслава – Дніпропетровська, написані для дітей і про дітей, для юнацтва і про юнацтво за період 1883-2012 рр.
Твори та відомості про авторів згруповані в 4 розділи за періодами часу:
1 розділ – Катеринославські письменники (1883-1910 рр.)
2 розділ – література для дітей (1920-1940 рр.)
3 розділ – література для дітей (1949-1990 рр.)
4 розділ – література для дітей (Міленіум. Доба незалежності).
|
|
|
Художня література для дітей та юнацтва в сучасному соціокультурному просторі України з кожним днем все активніше заявляє про себе як така, що має не лише доволі солідний багаж класики, а й потужний потенціал сучасних авторів, які здобули свою популярність серед юних читачів. Іван Андрусяк, Леся Воронина, Зірка Мензатюк, Володимир Рутківський, Ксенія Ковальська… – далеко не повний перелік авторів, які може назвати сучасний учень початкової та середньої ланки навчання як таких, чиї тексти читаються не тому, що треба, а тому, що це хочеться робити ще і ще раз.
На превеликий жаль, до «рейтингу популярності» дитячих авторів вихідці з Луганської області потрапляли нечасто. Тим ціннішим для співвітчизників є ті зернятка художньої творчості, що проросли життєдайними пагонами в їх серцях. Збірки поезій Івана Світличного «Як гусак говорив : «Так – так – так», «Побрехеньки для Яремки», Івана Низового «Сорок сорок: Читанка для малечі», прозові твори Ярослава Кремінського «Дика качка», «Ятір», Миколи Ночовного «Дика ягода», «Нехай цвіте червона рута» розраховані на юних читачів і сповнені незнищенним змістом загальнолюдських понять гуманності й доброти, людяності й щирості, любові до всього живого.
|
|
|
Дитяча література на Закарпаті з незапам’ятних часів виконувала особливу роль – під час поневолення краю чужинцями це був засіб збереження національної ідентичності, духовне поле битви за свою «руськість», чи то-пак українськість. «Люби свій народ не за те, що він бідний чи багатий – люби свій народ за те, що він твій»,- повчав наш перший дитячий письменник і педагог Олександр Духнович у часи тисячолітньої мадяризації. І якщо тут, за Карпатами, ще й понині свято шанують своє, не остання заслуга у цім слова, твореного для дитячих уст.
Сприймаючи написане і видане тут для дітей минулоріч у цьому ракурсі, гірко констатувати, що тема батьківщини, свого, рідного відтиснута на задвірки, відкинута в намаганні гратись і фантазувати. Що ж удієш – ознаки часу.
Та все ж традиційно у краї Срібної Землі дитяча література залишається однією з ключових ланок духовного життя. Тут плідно працюють Галина Малик, Лідія Повх, Юрій Шип, Людмила Кудрявська, Володимир Фединишинець, Василь Шкіря, Олександр Гаврош.
|
|
|
Вивчаючи розвиток української літератури для дітей, формування певних традицій та тенденцій, зауважуємо значний внесок у цю мистецьку нішу письменників Прикарпаття. Твори Марійки Підгірянки, Костянтини Малицької, Дмитра Павличка, Степана Пушика, Лесі Диркавець-Пилип’юк, Надії Дички, Віри Багірової, Ярослава Яроша, Степана Процюка, адресовані дітям, відомі широкому колу читачів, оскільки виходили як окремими книжками, так і публікувались у періодичних виданнях України. Огляд цього матеріалу не тільки давав би уявлення про тематичну та жанрову, стильову природу текстів для дітей, а й специфіку зображених художніх світів, зумовлену бойківським та гуцульським колоритом. Зрозуміло, що таке дослідження було б значно більше за обсягом.
В нашому огляді мова мала б іти про книги для дітей, видані івано-франківськими видавництвами чи письменниками Прикарпаття за 2012 рік. На жаль, книг одиниці.
В першу чергу, це книга Марії Микицей «Будинок, який вмів розмовляти», яка побачила світ у київському видавництві «Грані-Т» у серії «Книготерапія» (2012 рік).
|
|
|